Myroslav Skoryk
Myroslav Mychajlovyč Skoryk | |
---|---|
Narození | 13. července 1938 Lvov ![]() |
Úmrtí | 1. června 2020 (ve věku 81 let) Kyjev |
Místo pohřbení | Lyčakivský hřbitov |
Národnost | ukrajinská |
Alma mater | Moskevská státní konzervatoř |
Povolání | hudební skladatel |
Významná díla |
|
Ocenění | Státní cena Tarase Ševčenka (1987) medaile Na památku 1500 let Kyjeva Řád státu Řád čestného odznaku Hrdina Ukrajiny zasloužilý umělecký pracovník Ukrajinské SSR Zasloužilý umělecký pracovník Ukrajiny … více na Wikidatech |
Webová stránka | www |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Myroslav Mychajlovyč Skoryk (ukrajinsky Миросла́в Миха́йлович Ско́рик, 13. července 1938, Lvov, Polská republika, dnes Ukrajina – 1. června 2020[1][2]) byl ukrajinský hudební skladatel, pedagog a hudební vědec.
Život
[editovat | editovat zdroj]Myroslav Skoryk se narodil 13. července 1938 ve Lvově v rodině inteligence: oba jeho rodiče vystudovali na Vídeňské univerzitě, jeho otec byl ředitelem gymnázia v Sambiru a jeho matka učitelkou chemie, dědeček byl známý etnograf.[3] Rodiče byli jen amatérskými hudebníky – otec hrál na housle a matka na klavír – Skorykovou pratetou však byla slavná operní pěvkyně Solomija Krušelnycka (1872–1952). Po obsazení západní Ukrajiny Sovětským svazem v září 1939 byla rodina Skorykových, jako mnoho jiných ukrajinských intelektuálních rodin, vystavena útisku; Krušelnycka, která se právě nacházela na návštěvě ve Lvově, byla výměnou za bezpečnost vlastní a své rodiny donucena prodat sovětskému státu za symbolickou cenu veškerý svůj majetek v Itálii.[3]
V době německé okupace Lvova projevovala rodina Skorykových protisovětské postoje a jeho starší bratr bojoval v řadách 14. dobrovolnické divize SS „Halič“; po skončení války se mu podařilo uniknout na Západ a usadit se v Austrálii. V roce 1945 začal Myroslav Skoryk navštěvovat lvovskou hudební školu, ale roku 1947 byla celá jeho rodina deportována na Sibiř do Anžero-Sudženska v Kemerovské oblasti.[4][3] Tam neměl možnost pokračovat v soustavném studiu hudby, přesto se však učil u dalších politických vězňů – u Valentiny Kantorovové, Rachmaninovy žačky, hru na klavír a u Volodymyra Panasjuka hru na housle. Z této doby pocházejí i jeho první skladatelské pokusy.[3]
Po Stalinově smrti roku 1953 nastalo jisté uvolnění a v roce 1955 se sedmnáctiletý Myroslav Skoryk mohl vrátit do Lvova (avšak sám, jeho rodiče byli propuštěni až později).[3] Nastoupil na Lvovskou státní konzervatoř ke studiu hudební vědy, protože samostatný kurs kompozice zde tehdy ještě neexistoval. Hodiny kompozice bral nejdříve u slavného lvovského skladatele Stanislava Ljudkevyče, ten ho ale (podle Skorykových vzpomínek) vyhodil ze své třídy jako zcela netalentovaného; poté studoval u Romana Simovyče, kde dopadl podobně, a studia dokončil roku 1960 u Adama Soltyse.[3][5][6] Absolvoval kantátou Vesna na slova Ivana Franka.[3] V letech 1960–1963 pokračoval ve studiu kompozice a hudební vědy aspiranturou na Moskevské státní konzervatoři u Dmitrije Kabalevského, které ukončil obhajobou disertace na téma Osobité rysy modality v hudbě S. Prokofjeva; roku 1967 získal doktorský titul v oboru hudební vědy.[3][5][6]
Již od roku 1963 začal Skoryk sám vyučovat na Lvovské státní konzervatoři hudební teorii a kompozici. V roce 1964 získal nečekanou skladatelskou příležitost, když jej režisér Sergej Paradžanov požádal o kompozici hudby k filmu Stíny zapomenutých předků, odehrávajícího se na v západoukrajinských Karpatech. Film se stal významnou událostí ukrajinské kulturní historie a jeho hudba uvedla mladého skladatele do obecného povědomí a získala mu pochvalný dopis Dmitrije Šostakoviče; Skoryk svou hudbu přepracoval do koncertní podoby pod názvem Huculský triptych.[4][7][8] V roce 1966 se Skoryk přestěhoval do Kyjeva a začal vyučovat na kyjevské konzervatoři (nyní Ukrajinská národní hudební akademie), a to od toku 1971 jako docent a od roku 1985 jako profesor.[5][6] Od roku 1999 zde byl vedoucím katedry historie ukrajinské hudby. V roce 1984 začal vyučovat současně opět na lvovské konzervatoři, kde se postupně stal vedoucím katedry kompozice.[3][8] Mezi Skorykovy nejvýznamnější žáky patří Jevhen Stankovyč, Ivan Karabyc, Osvaldas Balakauskas, Oleh Kiva, Volodymyr Zubyckyj nebo Volodymyr Šumejko.[4][6][8]
V roce 1987 se Skoryk přestěhoval zpět do Lvova,[3] na počátku 90. let 20. století pak odešel do Spojených států a roku 1996 do Austrálie k příbuzným, v roce 1999 se však vrátil opět na Ukrajinu. Vystupoval však pravidelně v Evropě, Spojených státech, Kanadě a Austrálii jako klavírista a dirigent především vlastních skladeb.[4][3]
Skoryk se již roku 1963 stal (v té době nejmladším) členem Svazu skladatelů USSR (nyní Svaz skladatelů Ukrajiny). Od roku 1968 byl jeho tajemníkem a od roku 1988 vedoucím lvovské pobočky svazu. V letech 2006–2010 byl spolu s Jevhenem Stankovyčem spolupředsedou Svazu skladatelů Ukrajiny, pak byl zvolen jeho čestným předsedou.[5]
Myroslav Skoryk byl od roku 2002 uměleckým vedoucím festivalu Kyiv Music Fest a od roku 2005 předsedou poroty festivalu Červona ruta. V dubnu 2011 byl jmenován uměleckým vedoucím Ukrajinské národní opery v Kyjevě.[9]
Myroslav Skoryk měl manželku Adrianu a dvě děti, Milanu a Nazara.[3]
Ceny a vyznamenání
[editovat | editovat zdroj]- 1968 – Ukrajinská republiková komsomolská cena N. Ostrovského (1968)[5]
- 1969 – Zasloužilý umělec USSR[5]
- 1971 – Řád „Znak cti“[5]
- 1987 – Státní cena USSR T. H. Ševčenka (za violoncellový koncert)[4][5]
- 1988 – Národní umělec USSR[4]
- 1990 – Vítěz skladatelské soutěže M. a I. Kocových
- 1998 – Řád „Za zásluhy“ III. stupně[5]
- 2001 – Člen-korespondent Akademie umění Ukrajiny[6]
- 2006 – Řád „Za zásluhy“ II. stupně
- 2008 – Hrdina Ukrajiny se Státním řádem
- 2010 – Řád „Za zásluhy“ I. stupně
- 2011 – Držitel jubilejní medaile prezidenta Ukrajiny „20 let nezávislosti Ukrajiny“
Skladatelské dílo
[editovat | editovat zdroj]Myroslav Skoryk se ve svém díle vyhýbal hudební avantgardě, kterou od 60. let 20. století pěstovala většina jeho vrstevníků. Jeho hudba je často inspirována západoukrajinským (karpatským) folklórem – skladatel přitom experimentuje s jeho základními rytmickými a melodickými prvky při použití soudobých kompozičních technik –, ale i městskou salónní hudbou a od 90. let též prvky současné populární hudby, především jazzu.[4][5][8] Mezi své skladatelské vzory počítá Dmitrije Kabalevského, Sergeje Prokofjeva, Igora Stravinského a Daria Milhauda.[3]
Hudebně-dramatická díla
[editovat | editovat zdroj]- Kameníci (Каменярі), balet podle Ivana Franka, 1967 (premiéra Lvov 1967)
- 0:0 pro nás (0:0 на нашу користь), hudební komedie na libreto Vickerse a O. S. Kanevs'kého, 1969 (premiéra Charkov 1970)
- Harlekýnovy písně (Пісні Арлекіна), pohádkový muzikál pro děti na libreto O. Vratar'ové, 1978 (premiéra Kyjev 1978)
- Solomija Krušeľnyc'ka (Соломія Крушельницька), balet, 1992
- Mojžíš (Мойсей), opera na libreto Bohdana Steľmacha podle Ivana Franka, 2001 (premiéra Lvov 2002)
- Návraty Buttterfly (Повернення Баттерфляй), balet s využitím hudby G. Pucciniho
Vokálně-symfonická díla
[editovat | editovat zdroj]- Jaro (Весна), kantáta pro sólisty, sbor a orchestr, na slova Ivana Franka, 1960
- Člověk (Человек), kantáta pro sólisty, sbor a orchestr, na (ruská) slova Eduardase Mieželaitise, 1964
- Tři ukrajinské svatební písně (Три українські весільні пісні) pro hlas a orchestr, na slova lidové poezie, 1978
- Hamalija (Гамалія), báseň-kantáta pro sbor a orchestr na slova Tarase Ševčenka, 2003/2005
Symfonická díla
[editovat | editovat zdroj]- Symfonická báseň Valčík (Вальс), 1960
- Symfonická báseň Silnější než smrt (Сильніше смерті), 1963
- Huculský triptych (Гуцульський триптих) pro symfonický orchestr, 1965
- Houslový koncert č. 1, 1969
- Karpatský koncert (Карпатський концерт) pro velký orchestr, 1972
- Suita z hudby ke hře Lesji Ukrajinky Kamenný vládce (Камінний господар), 1973
- Partita č. 4 pro symfonický orchestr, 1974
- Klavírní koncert č. 1 Mládežnický (Юнацький), 1977
- Melodie v a moll pro housle a orchestr, 1982
- Klavírní koncert č. 2, 1982
- Koncert pro violoncello a orchestr, 1983
- Houslový koncert č. 2, 1989
- Symfonická báseň 1933, 1993 (věnováno 60. výročí ukrajinského hladomoru)
- Symfonická báseň Vzpomínka na vlast (Спогад про Батьківщину), 1993 (věnováno 100. výročí počátku ukrajinské emigrace do USA)
- Klavírní koncert č. 3, 1995
- Houslový koncert č. 3, 2001
- Houslový koncert č. 4, 2002
- Houslový koncert č. 5, 2004
Komorní instrumentální hudba
[editovat | editovat zdroj]- Smyčcový kvartet F dur, 1959
- Suita pro smyčcový orchestr, 1961
- Sonáta č. 1 pro housle a klavír, 1963
- Partita č. 1 pro smyčcový orchestr, 1966
- Recitativ a rondo pro klavírní trio, 1968
- Partita č. 2 pro komorní orchestr, 1970
- Tři fantazie z loutnové tabulatury XVI. století, transkripce pro komorní orchestr, 1973
- Partita č. 3 (pro komorní orchestr, též verze pro smyčcové kvarteto), 1974
- Sonáta č. 2 pro housle a klavír, 1990
- Diptych pro smyčcový kvartet (též verze pro komorní orchestr), 1993
- Fantazie na téma písní Beatles pro smyčcový orchestr, 1993
- Sonáta pro violoncello a komorní orchestr A-RI-A", 1994
- Partita č. 6 pro smyčcové kvarteto, 1996
- Lístek do památníku (Альбомний аркуш) pro smyčcový orchestr, 1997
- Partita č. 7 pro dechové kvinteto, 1998
- Karpatská rapsodie (Карпатська рапсодія) pro klarinet a klavír
Skladby pro klavír
[editovat | editovat zdroj]- Sonáta, 1958
- Cyklus skladeb V Karpatech (В Карпатах), 1959
- Variace, 1961
- Rondo, 1962
- Burleska 1964
- Blues, 1964
- Z dětského alba (Із Дитячого альбому), pět skladbiček pro děti, 1965
- Partita č. 5, 1975
- Toccata, 1978
- Šest preludií a fug, 1986–1989
- Tři extravagantní tance pro čtyřruční klavír, 1995
- Parafráze na témata z Pucciniho opery Madame Butterfly
- Šest jazzových skladeb
Vokální hudba
[editovat | editovat zdroj]- Čtyři romance na slova Tarase Ševčenka, 1962
- Roční období, čtyři miniatury pro smíšený sbor a capella, 1994
- Žalm č. 50 pro soprán a sbor, 1999
- Rekviem, 1999
- Mše pro sbor, 1999/2001
- Tři žalmy (č. 38 pro ženský, č. 12 pro mužský a č. 53 pro smíšený sbor a capella), 2003
- Dněpr (Дніпр), balada pro baryton na motivy N. Gogola, 2004
- Liturgie svatého Jana Zlatoústého, 2005
- estrádní, populární, jazzové písně
Divadelní a filmová hudba
[editovat | editovat zdroj]Hudba k řadě divadelních her, filmů a televizních pořadů, mj.
- 1964 Stíny zapomenutých předků (Тіні забутих предків), film
- 1967 Jak kozáci vařili kuliš (Як козаки куліш варили), animovaný film
- 1971 Živá voda (Жива вода), film
- 1972 Za tvým osudem (За твою долю), film
- 1974 Labutě letí (Гуси-лебеді летять), film
- 1974 Pozoruhodný život (Особисте життя), film
- 1979 Hryškovy knížky (Гришкові книжки), animovaný film
- 1981 Vysoký průsmyk (Високий перевал), film
- 1991 Nám zvony nehrály, když jsme umírali (Нам дзвони не грали, коли ми вмирали), film
- 1994 Carevna (Царівна), televizní seriál
- 2007 Lišák Mykyta (Лис Микита), animovaný seriál
Adaptace
[editovat | editovat zdroj]- 24 Paganiniho capriccií, transkripce pro symfonický orchestr (1989–1998)
Ediční práce
[editovat | editovat zdroj]- Junácká symfonie Mykoly Lysenka, redakce
- opera Na rusalčiny Velikonoce (На Русалчин Великдень) Mykoly Leontovyče, redakce, orchestrace a dokončení, 1975
- opera Kupalo (Купало) Anatola Vachnjanyna, redakce a orchestrace
- opera Roxolana Denyse Sičynského, redakce a orchestrace
- opera Záporožec za Dunajem Semena Hulaka-Artemovského, redakce a kompozice předehry, 2007
Hudebněvědné dílo
[editovat | editovat zdroj]- Прокофьев и Шенберг (Prokofjev a Schönberg), in: Советская музыка, 1962, č. 1.
- Ладова система С.Прокоф'єва (Harmonický systém S. Prokofjeva), Kyjev, Музична Україна, 1969.-99 с.
- Майбутнє нашої музики. З доповіді заступника голови правління Спілки композиторів України на пленумі правління Спілки (Budoucnost naší hudby. Z referátu předsedy vedení Svazu skladatelů Ukrajiny na plénu vedení Svazu), Kyjev Музика. 1971, č. 1.-С. 8-9.
- Музыкальное творчество и критика – Выступление на пленуме правлення Союза композиторов СССР (Hudební tvorba a kritika – Vystoupení na plénu vedení Svazu skladatelů SSSR), in: За действенную музыкальную критику. Сб. статей и выступлений, ed.. Г. Друбачевская. Moskva, Советский композитор, 1974, s. 77–78.
- О прогрессивном и догматическом новаторстве (O pokrokovém a dogmatickém novátorství), in: Советская музыка, 1971, č. 8, s. 17–23.
- Особенности лада музыки С. Прокофьева (Zvláštní rysy harmonie v hudbě S. Prokofjeva), in: Проблемы лада. Сб. статей, ed. К.Южак, Moskva, Музыка, 1972, s. 226–238.
- Про природу і спрямованість новаторського пошуку в сучасній музиці // Сучасна музика. Вип 1. — К.: Музична Україна, 1973, s. 3–24. (Співавтор- В.Задерацький).
- Слово про композитора [І.Соневицького] (Slovo o skladateli [I. Sonevic'kém]), in: Соневицький I.: Солоспіви: Для голосу і фп., Kyjev: Музична Україна, 1993, s. 5–6.
- Структура і виражальна природа акордики в музиці XX ст. (Struktura a výrazovost akordiky v hudbě XX. století), Kyjev, Музична Україна, 1983, 160 s.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Myroslav Skoryk na Wikimedia Commons
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Ukrainian composer Myroslav Skoryk has died Помер український композитор Мирослав Скорик, Ukrajinska pravda (1 June 2020)
- ↑ The famous composer Myroslav Skoryk died Помер відомий композитор Мирослав Скорик, Radio Svoboda (1 June 2020)
- ↑ a b c d e f g h i j k l m SOROKA, Solomia. Myroslav Skoryk and his music (booklet k nahrávce Myroslav Skoryk: Music for Violin and Piano). London: Toccata Classics, 2012. 8 s. S. 2–3. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g BALEY, Virko. Skoryk [Skorik], Myroslav Mykhaylovych. In: The New Grove Dictionary of Opera. London: Oxford University Press, 2007. Dostupné online. (anglicky)[nedostupný zdroj] (omezený přístup)
- ↑ a b c d e f g h i j Скорик Мирослав Михайлович [online]. Kyiv: Національна Спілка композиторів України, 2006 [cit. 2015-01-18]. Dostupné online. (ukrajinsky)
- ↑ a b c d e МУХА, Антон Іванович. Композитори України та української діаспори: Довідник. Київ: Музична Україна, 2004. 352 s. ISBN 966-8259-08-4. S. 271–272. (ukrajinsky)
- ↑ Soroka, s. 5.
- ↑ a b c d Lista kompozytorów – MYROSŁAW SKORYK [online]. Warszawa: Fundacja Pro Musica Viva [cit. 2015-01-18]. Dostupné online. (polsky)
- ↑ ПАЩЕНКО, Валентина. Мирослава Скорика призначено художнім керівником Національної опери. Kyiv. Music review Ukraina [online]. 2011-04-04 [cit. 2015-01-18]. Dostupné online. (ukrajinsky)
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BALEY, Virko. Skoryk [Skorik], Myroslav Mykhaylovych. In: The New Grove Dictionary of Opera. London: Oxford University Press, 2007. Dostupné online. (anglicky)[nedostupný zdroj] (omezený přístup)
- МУХА, Антон Іванович. Композитори України та української діаспори: Довідник. Київ: Музична Україна, 2004. 352 s. ISBN 966-8259-08-4. S. 271–272. (ukrajinsky)
- ГОРДІЙЧУК, Микола Максимович. Мирослав Скорик. Київ: Музична Україна, 1979. (ukrajinsky)
- СІКОРСЬКА, Ірина Михайлівна. Мирослав Скорик і оперета. In: Мирослав Скорик (Науковий вісник Національної музичної академії України ім. П. І. Чайковського č. 10). Kyjev: НМАУ, 2000. (ukrajinsky)
- КОЗАРЕНКО, Олександр. Творчість М.Скорика в контексті постмодернізму. In: Мирослав Скорик (Науковий вісник Національної музичної академії України ім. П. І. Чайковського č. 10). Kyjev: НМАУ, 2000. (ukrajinsky)
- КИЯНОВСЬКА, Любов Олександрівна. Мирослав Скорик: творчий портрет композитора в дзеркалі епохи. Львів: Сполом, 1998. 216 s. (ukrajinsky)
- КИЯНОВСЬКА, Любов Олександрівна. Мирослав Скорик: людина і митець. Львів: Сполом, 2008. 591 s. (ukrajinsky)
- ЯКУБЯК, Ярослав. Мирослав Скорик. In: Л. КРАСИНСКАЯ, Л. Композиторы союзных республик 3. Москва: [s.n.], 1980. S. 94–130. (rusky)
- ЩИРИЦЯ, Ю. Мирослав Скорик (Творчі портрети укр. композиторів). Киів: Музична Україна, 1979. 56 s. (ukrajinsky)
- MARKIW, Victor Radosar. The Life and Solo Piano Works of the Ukranian Composer Myroslav Skoryk. Lewiston: Edwin Mellen Press, 2010. 164 s. Dostupné online. ISBN 978-0773436909. (anglicky)
- Ukrajinští hudební skladatelé
- Sovětští hudební skladatelé
- Ukrajinští operní skladatelé
- Skladatelé 20. století
- Skladatelé 21. století
- Hrdinové Ukrajiny
- Absolventi Lvovské konzervatoře
- Narození 13. července
- Narození v roce 1938
- Narození ve Lvově
- Úmrtí 1. června
- Úmrtí v roce 2020
- Úmrtí v Kyjevě
- Pohřbení na Lyčakovském hřbitově